The best movies with RETAiL subs from BiO Only at www.HoundDawgs.org
– God morgen. – God morgen. Riktig god helg.
– God morgen. – God morgen.
– God morgen, barn. – God morgen.
– God morgen.
Vær så god, her er dagens post. Ha en god dag.
God morgen. Så stor han har blitt.
God morgen, frue. Her er dagens post. Vær så god.
Flytte? Det mener du ikke!
– Far, ærlig talt. – Det er ikke min avgjørelse.
Det er en katastrofe! Det er skolen, våre venner. Hele livet forsvinner!
Hvis vi ikke blir med, mister jeg jobben min.
– På den andre siden av landet? – Det kan godt bo mennesker...
– Hva med meg og Peter? – Skilsmissebarn reiser jo også.
Vi leker ikke Pendlerunger.
Jeg har akkurat begynt på skolen. Det er skadelig å bli kastet rundt.
Jeg kan ende som kriminell eller hjemløs.
Nå skal vi roe oss ned litt. Jeg tror... Jeg er...
– Det er virkelig noe dritt. – Kom, Ole. Vi går ned til oss selv.
Mie, stopp! Pass på Bodil.
– Kan du ikke finne et annet firma? – Du er Danmarks beste bokholder.
Å? Ja...
– La bare eksperten komme til. – Det er svar på søknaden min.
– Fra A/S Scandinavian. – Å, fett.
"Kjære Far. Vi har lest søknaden din med stor interesse."
– "Vi har ingen ledige stillinger." – Æsj.
Nå.
Seks. Bra, far. Sju.
– Det gjør vondt. – Slapp av.
"Kjære Far. Takk for din søknad. Vi vil med glede invitere deg..."
Når jeg sier at jeg ikke bare kan finne en annen jobb er det...
Hva er det?
Du kan få den jobben. Du har erfaring.
Du gir aldri opp. Du er rask. Du er team player,men kan gå solo.
– Du gir aldri opp. – Det har du sagt.
– Hvor mye er klokka? – Kom igjen, far! Redd familien.
Har du vurdert å ta på deg bukser, far?
– Lykke til. – Takk, Søs.
Du har fått ny luft i dekkene, blyfri superbensin, nye tennplugger.
Han skal i et viktig møte.
– Hvem snakker du med, onkel Anders? – Komtessen.
Hun må alltid overtales litt.
Nå, skal vi kjøre?
Det var bra, komtesse. Den setter vi der.
Du store min! Det er mange etasjer.
Det er bra man ikke har høydeskrekk.
Hva var det jeg skulle si? Jo, jo!
Bare ikke dum deg ut. Så går det bra, ikke sant?
– Takk. – Det var bare én ting til.
Go,Far. Go,Far. Go,Far. Go! Go,Far. Go!
Tusen takk, onkel. Nå kan det ikke gå galt.
– Hallo! – Ja?
Jeg skal til en jobbsamtale hos Bruun & Andersen.
Det er 27. etasje, helt i toppen.
– Er det øverst oppe? – Det er der toppen pleier å ligge.
– God morgen, Bente. – God morgen, Louise.
– Jeg har en som skal opp til dere. – Nå. Så bli med meg.
– Kommer du? – Altså kommer med opp?
– Med heisen. – Med heisen?
Jeg blir med opp... Øverst oppe.
– Det er akkurat en jobb for oss to. – Hei, se her.
– Det tør du ikke. – Som om!
Stopp det der!
– Ops... – Dere to, altså!
De kan gjerne være svarte, men ikke kullsvarte. Æsj.
– Søs, er det noe mer som skal ut? – Du kan ta med disse to.
– Nam. – Hei!
– Skal ikke kjæresten også spise? – Det vet jeg faktisk ikke.
Han skal være med på triatlon i helgen, så han trener og trener.
– Skal vi ikke dra og heie? – Det er i Norge.
Ekstremtriatlon med rappellering og mountainbike.
Kan man rekke å melde seg på?
Mie, det skal også duk på. Peter!
– Hei, søta. – Hei.
Hei!
– Emma skal også være med til Norge. – Vi trener sammen.
Så flott! Kult.
Jeg tror altså jeg trenger et plaster.
– Jeg henter det! – Supert. Takk.
Kanskje det ikke er så ille. Jeg skal bare vaske det litt.
Emma er så kul. Hun kommer ned fjellet sånn der.
Sånn der? Kult.
– Skal dere ro kajakk også? – Det er ikke bare kajakk.
– Det er sånn nedover ei elv. – Kult!
– Ole? – Det er best jeg drar videre.
Hei.
– Wow. – Vi ses i morgen, hva?
– Hun er bare så kul! – Er hun ikke for gammel for deg?
– Skal du bo sammen med henne? – Ja. Altså som naboer.
Hyggelig.
Jammen da har vi visst vært gjennom alt sammen.
Jeg må si at før vi fikk søknaden din, –
– hadde vi faktisk en annen, ganske sikker kandidat til stillingen.
Nå ja, men det...
Men etter vår lille samtale her er jeg likevel overbevist om –
– at du kanskje er den rette til jobben som sjef for bokholderiet.
Jammen tusen takk.
Mandag kan du bare regne med en gledelig telefonsamtale.
Da kunne det være fint om du kunne si ja med en gang.
– Da sier jeg tusen takk. – Avdelingen sukker etter en ny sjef.
– Er du ok? – Ja. Det er bare lyset...
Det må du venne deg til. Vi har det jeg kaller byens beste utsikt.
Det er jo broen du ser der ute. Til Sverige. Og se ned der.
– Det er en utrolig utsikt. – Ja.
Det blir man aldri lei av.
– Jeg er begeistret for gardiner. – Nå...
– Ja, men tusen takk. – Det er bra. Ha det.
– Hei. – Hei.
– Er du ok? – Ja. Jeg har vært ute og løpt.
Jeg strekker ut litt. Musklene kan gjøre vondt dagen etter.
– Du ser mer ut som en som er redd... – For høyder? Nei!
– Da ville det vært et rart sted... – ...å jobbe.
– Ja, ja. Jeg skal også videre. – Ok.
Det var hyggelig.
– Nei, unnskyld! Det... Ha det. – Ha det.
Hva? Skal vi ha vin? Og blomster?
Skal vi ikke bare vente og se om han har fått den jobben?
Selvfølgelig har han fått den. Det er jo far.
Nå kommer han!
Søs. Peter, kom. Der. Så stiller du deg der.
– Er du med? – Ja. Jeg kommer.
Nei!
Go,far! Go,far! Go,far!
– Hva? – Det er i 27. etasje.
Kontoret ligger aller øverst oppe. Det er panoramavinduer.
– Det høres jo kult ut! – Bare ikke hvis man har høydeskrekk.
– Du har fått jobben, men sier nei? – Kan du ikke sitte med ryggen til?
Det er bare ett sted der jeg ville kunne sitte.
– Sjef? Vil du ha inn regnskapene? – Ja takk, Marianne.
Det går nok ikke. Hvis man skal være sjef.
Mitt liv er ødelagt. Jeg kaster bort min kostbare ungdom på bondelandet.
Kom, Ole.
Dere har iallfall Internett. Da jeg var ung hadde vi bare hverandre.
Unger!
Opp med humøret, små venner. Det går nok bra alt sammen.
Spesielt hvis det fantes piller mot høydeskrekk.
Ja, det er sant, Per. Bare det gjorde det.
Men jeg tror visst at det eneste som hjelper Far akkurat nå, –
– det er hvis han går inn i trollet.
Inn i trollet?
Hvis man kan overvinne seg selv og gjøre akkurat det man er redd for, –
– slutter det å være farlig.
Det er Emma. Jeg bare tar den. Hallo?
Så far skal dra et sted som det er høyt ned?
– Det er da verdt et forsøk, Mie. – Vi blir alle sammen med Peter!
– Han skal helt vilt høyt opp! – Per har rett! Det er rappellering.
– Og troll man kan gå inn i. – Du har tak i noe, Per.
Det er en kjempegod idé. Dere bestiller billetter.
Og dere to legger en plan. Jeg ringer til jobben til far.
– Hva er det som skjer? – Vi skal inn i trollet!
Denne veien.
– Kult at du går med på dette, far. – Man kan jo ikke gi opp.
Se!
Far, se! Det er kjempelangt ned!
– Ja. – Ja takk. Da går vi videre.
8383. Det er Søs og Peter. Vær så god.
– Ole og Mie? Dere bor her. Her. – Takk.
Og Per... Nei, onkel. Vi bor her. Per også. Der inne.
Kom, Per.
– Hvordan ser det ut hos dere? – Vi har også et fint rom.
– Unnskyld, kan jeg få komme forbi? – Selvfølgelig.
– Gud, hei! Er det ikke deg fra... – Fra kontoret.
– Så morsomt. – Veden er ikke stor.
– Louise. – Far.
Mor. Til Ida og Emma. Vi skal til Norge og heie på storesøster.
– Hei, Emma. – Det er Peter jeg har fortalt om.
– Hei. – Jeg er Peters kjæreste, Søs.
Meg har hun nok ikke fortalt om.
– Pass på, Ole. – Vi ses senere.
Da kommer vi til å se en del til hverandre.
Det håper jeg.
– Hei. – Hei. Hei.
"Det håper jeg"? Helt uinteressant er ikke far ennå.
– Er du der? – Glem det, Ole.
– Det kommer aldri til å skje. – Hva?
Helt uinteressant er din far ikke ennå.
Det er kanskje fordi Tivoli er åpen.
Han har da husket buksene.
– Kom. Vi skal ned og spise. – Bare gå i forveien.
Ja...
Kom. Vi går inn til oss selv.
– Hei. – Hei. Nå, dere skal heie på Peter?
Ja, men vi er her mest for å hjelpe far å bli kvitt høydeskrekken.
Ok.
Har din far hatt høydeskrekk i mange år?
Din far skal bare si ja, så får han jobben?
– De har sagt det iallfall. – Fantastisk.
Da får vi håpe planen lykkes. Så blir din far og jeg kolleger.
– Bare si ifra hvis vi kan hjelpe. – Tusen takk.
– Ha det. – Vi ses.
– Hun var søt. Far må ha den jobben. – Jeg kunne ikke sagt det bedre.
Vi skal ha noen reker.
– Se der. Chilier. – Gjør vi det?
Det er sterkt!
Du er den eneste jeg kjenner som ikke er redd for noe.
– Ikke engang for å ligne en idiot. – Det stemmer ikke, Per.
Alle mennesker er redd for noe. Jeg er redd for å bli gammel.
Det skal du ikke være lei deg for. Det er jeg også.
Kom.
– Hva mangler jeg? – Du mangler fire like.
– Hei. Vil du si hei til kapteinen? – Det vil jeg gjerne.
Så kan han også si hei til meg.
– Far? Vi går bare litt rundt. – Ja, ok.
Men vær forsiktige, da?
Reis deg litt opp, du gamle. Ja.
Du trenger en klem. Ikke sant?
Kjenner du dette her? Slapp av i musklene. Hva?
Så. Så tar du det roligere. Sett deg ned og slapp av.
– Det hjalp. Hva? – Ja.
Du er da ikke avslappet. Vet du hva?
Ja. Jeg lærte engang et triks oppe på en indiansk campingvogn.
Bare et øyeblikk. Unnskyld, min dame.
– Kan jeg låne teskjeen din? – Selvfølgelig. Vær så god.
– Nå skal du bare se. Åpne munnen. – Hvorfor?
Bare åpne munnen. Det skjer ikke noe.
Du skal bare ta det rolig. Jeg lover deg at det hjelper.
Sånn ja.
Hei på dere.
– Hei, hei, Louise. – Slapper du av nå?
– Slapp av nå! – Jeg er helt avslappet.
Hallo, hallo. Det er kapteinen. Om fem minutter er skipet i land.
Alle bes gjøre seg klare. Det gjelder deg også, Søs.
God morgen, skatt. Da er vi i Norge.
– Skal vi hjelpe med å bære inn? – Gjerne. Så handler jeg imens.
Søs og Peter bor der inne. Og vi andre skal ned hit. Kom.
Nei! Wow, så...
Det er bare så flott.
– Det blir som en liten ferie. – Kanskje vi skulle feire det litt?
– Hei! – Nå, hei.
– Hei. – Her bor jeg.
Bor du rett ved siden av oss?
Kanon! Kjempehyggelig.
– Vi skal bare inn og pakke ut. – Det skal jeg også. Vi ses.
– Søs? – Ja.
– Har du et problem med Emma? – Hva skulle det være?
Det er da bare hyggelig. Hun kunne jo også sove inne hos oss.
– Hva mener du? – Nei, jeg vet ikke.
– Det er nok bare jetlag. – Men vi kom med båt.
Ja, så båtlag.
Far må lære å bli gode venner med høyder.
Derfor starter vi med... Hva var det nå du kalte det?
Hva? Å ja!
– Eksponeringsterapi. – Nemlig!
– Og hva var det nå det var? – Ja. Jo, det er når man blir –
– utsatt for de tingene man er redd for i et trygt miljø.
Sånn, Per!
Derfor starter vi i morgen i klatreparken.
– Tør du ta den høyeste? – Hva tror du?
Så fortsetter vi her ned til vindtunnelen, –
– der Far kan prøve et fritt fall.
Far får høydeskrekk bare han tar på seg sokkene.
Hvordan skulle han kunne klare det?
Ta det rolig. Jeg forbereder Far mentalt rett før han skal sove.
Vi må huske å være ekstra snille så han får selvtillit.
Da er jeg tilbake.
400 kroner for en rullepølse. De er crazy,de nordmennene.
Har du båret alle posene selv, far? Så sterk du er!
Takk, Mie. Så søt du er.
Her er noe ekte norsk, mysost.
Man ser på den og tenker: "Den er helt brun. Den kaster vi."
Men den skal være sånn. Vær så god og smak.
Mm! Tør du smake?
Far!
– Det er minst en kilometer ned! – Det går nok bra, far.
Kanskje vi skulle gi ham mentolsamtalen med en gang.
Så, så.
Nå prøver du liksom å hente fram et minne fra barndommen din, –
– der du føler deg trygg og glad.
– Lukk øynene. – Ja.
Vi er i sommerhuset. Jeg ligger nede ved stranden.
Jeg har akkurat vært ute og badet. Mor og far ligger og leser.
Hvor er jeg hen? Jeg var jo alltid med ut i det sommerhuset.
– Du er ikke med her. – Du brukte jo også briller den gang.
– Du kan nok ikke se meg. – Er det mitt eller ditt minne?
Kanskje du husker feil, hva?
Hva slags farge hadde håndkleet ditt?
La meg se. Det er hvitt, tror jeg.
Det er jo mitt, hva? Mitt håndkle var hvitt.
Du hadde det der billige Adidas. Det der med striper.
Nå prøver du så å ta ditt gode, deilige minne, –
– putte det ned i en liten eske, lukker den, –
– og putter den tilbake i din underbevissthet.
– Gi den et navn. – Et navn?
Ja. Det kunne for eksempel være:
"Der føler jeg meg glad og trygg–esken".
Når du blir redd, kan du ta fram esken.
Så kan du åpne den, og så føler du deg trygg og glad.
Ja.
Her, far. Du får også Bodil. Så kan det ikke skje deg noe.
Takk, søte Per.
– God natt. – God natt.
Louise?
– Hei, pass på. Hvor er du hen? – Ko–ko.
Gud, unnskyld. Jeg ser at du ikke er alene.
Det er bare Bodil Kjer. Det er ikke noe fast.
Jeg var også bare ute og gikk en tur i regnet.
Så kom jeg til å tenke på... jordskred.
– Jordskred? – Man hører mye om det i Norge.
Er du klar over hvor nær vi ligger kanten? Vi kan bare...
Det er nok bare meg. Og seilturen.
– Mor? Kommer du ikke snart? – Jeg kommer nå, skatt.
– Jeg det er best... – Jeg vet hvordan det er.
– Nå, men sov godt. – Sov godt.
– Å, så glatt det er. – Vær forsiktig.
Å nei.
Rolig, Far, rolig. Å nei, Bodil.
– Er det noe galt, far? – Nei. Jeg fikk bare ikke sove.
– Vil du låne min sovelampe? – Takk, Per.
Men en sovelampe er ikke det jeg trenger.
Det er mye koseligere her ute. Så sitter vi to menn her.
Far og sønn og har et sånt lite...moment.
Vi hører på hverandre og snakker.
"Hvordan har du det? Jeg har det fint. Jeg har det også fint."
– God natt, far. – God natt, søte Per.
Er det en del av terapien din at du sover her ute?
Jeg drar ut og sykler sammen med Peter.
– Klarer du det da? – Begynner du også nå?
– Forresten ser du kjempebra ut. – Hva er det for noe tull?
Og likevel. Nå.
Nå lover du å si ifra hvis det blir for hardt.
Hvis jeg sier ifra, så er det fordi du maser hele tiden.
Da kjører vi.
– Så synd for far. – Ja. Bra vi ikke har arvet det.
– Sier du, fordi du har denne her. – Skal jeg ta den av?
– Det tør du jo ikke. – Selvfølgelig tør jeg det.
– Man må bare ikke. – Og du tør ikke.
– Skal vi ta neste bane uten? – Ok. Neste bane uten.
Kom. Etter meg.
Å, Per. Vær forsiktig.
Husk nå: Det er aldri pinlig å falle ned.
Bare å bli liggende.
– Er det nå? – Ja.
Husk nå å bruke din "Der er jeg glad og har det bra–eske".
– Jeg er for redd. – Det hjelper. Det lover jeg deg.
Det er sommer. Jeg ligger på stranda.
– Og jeg dør. – Det går kjempebra, far.
– Takk, Lille Per. – Au! Beinet mitt! Mor!
Mors skatt! Nei! Falt du ned helt der oppe fra?
Lille skatt! Dette er jo livsfarlig!
Hallo, der nede. Trenger dere hjelp? Jeg kan komme ned og...
– Rolig nå. Du har denne her, hva? – Bra.
Hvorfor har du den i hånda?
– Den skal sitte i selen. – Der har jeg jo min egen.
Nei! Vi faller!
Hei. Ja, da er jeg her. Hvordan kan jeg hjelpe?
Onkel!
– Hei hei. – Hva skjedde?
Det spiller ingen rolle. Poenget er at man kan dø av dette.
– Er du ok? – Jeg tror det.
– Og det skjedde ikke noe med deg? – Hei, beinet!
Å ja. Au.
Jeg er rett bak dere!
– Kult, Søs. – Skal vi ta en tur til toppen?
Jeg har hørt at strekkøvelser og sauna skulle være bra.
Den som kommer sist til toppen, er ei pingle.
– Jeg tar bare med Søs ned til sjøen. – Ok.
– Ja, hvis du trenger en pause. – Du kan bare kjøre.
Kom.
Er det der vindtunnelen?
Her kan du heldigvis bare falle oppover.
– Louise! – De er overalt.
Jeg nevnte at vi skulle øve på fritt fall.
Og så fikk hun lyst til det?
Hun liker vel å være i mitt selskap.
– Tror du hun syns du er kjekk? – Så utenkelig er det vel ikke.
– Nei, men hun kjenner deg ikke. – Hun liker nok min utstråling.
– Positiv, sympatisk og selvsikker. – Hei.
– Gleder meg til å se deg fly. – Ja, bare vent du.
Så er hun sjekket.
Kjempebra, Per!
– Og det kan ikke skje noe? – Ta det rolig.
Det sitter en mann i kontrollrommet og sørger for alt går som det skal.
Ja, da er det visst din tur.
– Husk nå på at luften er din venn. – Ja, det er klart.
Kom igjen, far!
– Han klarer det! Planen virker. – Bra, far.
Ok, jeg avleder hans oppmerksomhet, og du avbryter systemet.
– Mor, kan vi ikke... – Det er min jobb! Ikke hans.
– Da er han din. – Supert. Takk.
Unnskyld at jeg forstyrrer. Det du gjør er bare så spennende.
– Du må ikke komme inn nå. – Hvis jeg lover å være musestille?
Ja...ok. Jammen da er det niks pille.
Ja, ja.
Se hvor god han er! Han er helt ovenpå!
Tenk hvis det betyr at vi kan bli boende.
– Hei, hei! – Nå, hva...
Slå den av! Så masse spennende knapper du har.
– Ja. Her har vi en... – Blir det til noe?
– Her har jeg tidtagning. – Slå av.
– Det er ikke noen. – Finn på et eller annet!
Nå, hva så? Hva er det der? Er det hjelmer, eller...
Ja, her har vi utstyret vårt. Det er ikke så vanskelig.
Det er noe galt.
Nei, nei, nei!
– Pass på! – Perfekt.
Far! Hva skjer?
Å nei.
Bare de ikke lager far til en smoothie!
– Far! – Nei!
Få meg ned!
– Han er helt borte. – Kom igjen.
– Gjør noe! Far er på vei til månen! – Maskinen har gått helt amok.
– Stopp maskinen! – Hva skal jeg gjøre?
Jeg er ok.
Aldri mer.
For at dette ikke skal bli en dårlig opplevelse –
– er det viktig at du prøver å fokusere på det positive.
– Altså, punkt 1: Du døde ikke. – Det var veldig nære.
– Jeg var så bekymret. Ikke sant? – Jo.
Mor ropte: "Bare han klarer det. Stopp det. Det er jo livsfarlig..."
De har nok skjønt det. Dere burde passe litt bedre på deres søte far.
Nå kan jeg jo klare en hel del... To sekunder.
Far?
Hva sa jeg? Han er ferdig.
Da sover far.
Kanskje Emmas mor har rett. Hva om det går helt galt?
Da er det slutt med rappellering og mountainbiken.
– Nå som det gikk så bra. – Hva så? Hva gjør vi?
Vi har maks et par dager.
Jeg så engang en sånn morsom fyr på tv.
Han het Allah Hallemann. Han hadde kanskje noen triks vi kunne bruke.
Da trenger jeg en forsøkskanin.
Jeg elsker fløteboller!
– Vil dere smake? – Ellers takk.
Det er jo sinnssykt. Han tror det er en fløtebolle.
Vi visste ikke at du kunne sånt noe.
Det er første gang jeg prøver.
Få ham ut av det før han blir altfor sur.
Ja, nå håper jeg det virker.
– Hvorfor spiser jeg en sitron? – Onkel har hypnotisert deg!
– Unnskyld. – Jeg henter far.
Vet du at jeg har spist en meitemark en gang?
Nei, det visste jeg ikke.
Da jeg var tre år og måtte sys på haken, gråt jeg overhodet ikke.
– Hallo! – Men... Slapp av, for en tid!
– Se for raskt det er. – Wow...
Hva er det med deg? Er du sjalu, eller hva?
– Sjalu? Kutt ut da. – Jeg syns du virker litt anspent.
Da syns du feil. Skal vi kjøre, eller hva?
Når jeg om litt teller til tre, –
– vil du ikke lenger være redd for høyder.
– Videre, videre. – Å ja.
Alt som pleide å gi deg angst –
– vil nå føles trygt og sikkert.
– Videre! – Hva var det nå? Å ja.
Du vil nå ha full kontroll over dine følelser.
Og det er du som bestemmer over ditt eget liv.
En. To. Tre.
– Hei. – Hei.
Hva ville du si til å gå opp på den skammelen der?
Det kan jeg da godt.
– Og bordet. – Ikke noe problem.
– Nei, far! –What?
– Utenfor står det en stige... – Ok. Jeg håper den er høy.
Jeg skal bare...
– Du er for vill! – Vi klarte det.
Han stilte seg bare opp på bordet.
Lille Per. Opp på bordet med ham. Vi har kurert ham!
Vent litt.
– Det hørtes ut som far. – Å nei.
Unger!
Jeg venter bare her. God dag, Mikkelsen. Det er Far.
Jeg vil gjerne si opp. Ja, du hørte riktig.
Jeg vet det, men jeg har blitt tilbudt en annen jobb.
Med byens beste utsikt. Jeg kan ikke flytte med dere.
Far!
Jeg ønsker dere all mulig lykke til med flyttingen. Ha det, Mikkelsen.
Du kan da ikke si opp når du ikke er sikker på den nye jobben din.
Altså, hvis jeg kan dette her...
Da kan jeg da også ha en jobb i 27. etasje.
– Hei. Hvor er Søs? – Søs, hun er da...
Er du der?
– Hei. – Hei.
Tiden.
Jeg tror i hvert fall at vi godt kan skjære av to minutter.
Fem minutter.
– Vondt i beinet etter sykkelturen? – Nei, det går bra.
– Nei, fem minutter. – Da må vi...
– Jeg stikker bare. – Ja.
– Bare bli med henne, Peter. – Hvorfor skulle jeg det?
Vi to trenger ikke å sitte oppå hverandre hele tida.
– Emma ville nok ikke like det. – Det går bra. Bli med henne.
Søs, for faen, hun er på toalettet.
Kanskje hun trenger toalettpapir.
– Kom igjen. – Louise! Vi skal bli kollegaer!
– Hva? – Hva er det som skjer?
Onkel har hypnotisert far. Far har blitt frisk.
Hva gjør vi nå?
Hei, hei, hei. Hypnose er ikke et leketøy.
Min onkel hoppet ut fra en bro fordi han trodde han var Batman.
Hvordan får vi ham ut av det der?
To klapp i hendene burde være nok. Men du bør nok vente litt...
– Gi opp. Jeg har gjennomskuet deg. – Har du det?
Ja... Du er visst litt vill etter meg, hva?
Men jeg blir sjefen din, så det går ikke.
Nei, nei, vent!
– Far? – Å! Hvor er jeg?!
– Kom. – Hvordan har jeg kommet opp hit?
– Ta hånda mi. Far, kom. – Nei.
Far!
Ja. Ja. Fint.
– Nå...hva så? – Jeg får lov til å beholde dodden.
– Hva har du? – Fått lov til å beholde jobben.
– Hurra. Da må vi likevel flytte. – Men til gjengjeld er far i live.
– Unnskyld. – Vi har jo fremdeles et par dager.
Jeg vil ikke mer. Jeg vil hjem. Det er helt tut.
– Øh, helt tut? – Hva sier han?
– At det er slutt. Han vil hjem. – Man må jo kjenne grensene sine.
Æsj, altså!
– Nå, der er dere. Jeg tenkte bare... – Hei.
– Trenger du nye batterier? – Ole, skal jeg spørre?
Nei, nei, nei. Jeg ville høre om vi kunne trene med dere i morgen?
– Vi skal rappellere i morgen. – Det er Ole veldig flink til.
– Han går inn for det. – Ja, ja.
– Klatring og så... – Far har uansett gitt opp.
Vi kan like godt gjøre noe morsomt før vi må flytte.
Det er en god idé. Jeg skal også være med.
– Hva? – Så koselig.
Kult! Superfett. Vi drar alle sammen ut og rappellere.
– Vi. Sammen. – Da tror jeg vi går.
Ikke lillebroren min også.
Bare jeg ikke hadde funnet på det med Norge. Det har bare gjort det verre.
Så. Ta det rolig, Per. Det er ikke din skyld.
Alt har bare blitt vanskeligere enn vi hadde regnet med.
Gruve. Der skal jeg i hvert fall ikke inn. Ikke uten lommelykt.
Troll...tunga.
Hvorfor kan man ikke gjøre sånn som når man skal slutte å hikke?
Nå ja. Du tenker på det der da man drikker vann baklengs.
Nei, skremme dem skikkelig, og så er de ikke redd for høyder.
– Du er genial, Per. – Er jeg det?
Sjokkterapi. Man utsetter pasienten for sitt verste mareritt.
Pasienten opplever at han overlever...forhåpentlig.
Sjokkterapi!
– Så dere ljuger for far? – Ja. Hva hadde du regnet med?
Ellers får han jo ikke sjokk.
Så far tror bare at dere skal på en liten kosetur i fjellet?
Det er litt på kanten. Men hvis det er det som må til...
– Hva skal far egentlig da? – Opp og se utsikten herfra.
– Seriøst? – Det er vår siste sjanse.
Men...skal vi bli med? Og droppe rappelleringen?
Nei, nei. Bli endelig hos Søs. Ellers gidder ikke Far å bli med.
Han syns det er megadårlig hvis vi ikke heier på Peter.
– Jeg kan bære det selv. – Da må du virkelig unnskylde.
Nå? Jeg trodde alle skulle ut og klatre.
Ja, eller... Ikke alle sammen.
– Far skal opp på Trolletunga. – Pass på, og tenk dere godt om.
– Og det gjelder spesielt dere to. – Helt sikkert. Ikke noe farlig.
Du skal ikke bli forbauset hvis de ender med å sluke ild –
– og spille i et punkband.
Du kan bare gå hjem med det. Vi skal på telttur.
– Det er ikke her vi skal ned, vel? – Just presis.
Jeg viser deg hvordan man gjør det. Hvis du fremdeles tør.
Ja. Bare vent og se.
Ole!
– Er dette riktig sti? – Hvor kan de være hen?
Er det virkelig så viktig for deg? Kan du ikke bare finne noe annet?
– Hva leter dere etter? – Hei!
Det er fordi vi leter etter...
– Den der gamle gruven. – Ja.
Den veldig berømte gruven fra krigstida.
– Da har dere gått en omvei. – Det er i stikk motsatte retning.
Altså. Dumme oss! Tusen takk. Jeg har det med at jeg...
Bytter om! Det gjør jeg også.
Spesielt med mine barns navn. Hvis jeg skal si Søs, sier jeg Lou...
Hvis jeg skal ha tak i Lille Per, sier jeg "hei, lille Loui..."
– Jeg tror hun har forstått det. – Blir dere med til gruven?
Vil vi det?
Nei. Jeg har lovet Per å vise ham den ville, norske naturen.
– Men god tur nedover. – Ok. Da stikker vi.
– Kom her. La meg ta hånda di. – Takk. Vær forsiktig, skatt.
Bro, bro, brille. Klokken ringer...elleve.
Jeg tror hun er interessert i meg.
Vi henger ut her, og så følger vi etter dem igjen.
– Skynd deg og vise hva du kan. – Du har ikke sagt noe til Emma?
Bare at du kan gjøre kul australsk rappellering med hodet forrest.
– Hva? – Så kan hun se hvor kul du er.
Du tør kanskje ikke når hun ser på?
– Ok. – Kom igjen. Jeg filmer.
– Peter, her kommer jeg! – Hva? Hva gjør du?
– Søs, hva gjør du?! – Søs! Vent litt!
Nei, det er den andre veien! Søs, rolig.
– Vær forsiktig. – Nei!
Hva gjør du, ditt fjols?
– Unnskyld, jeg ville bare... – Er du ok, Emma? Jeg kommer.
– Er det beinet? – Hva skjedde?
Jeg tror jeg må på skadestuen.
– Hva var det godt for? – Unnskyld, unnskyld.
Jeg sa jo at jeg skulle vise deg det.
– Et perfekt sted å slå leir. – Ja.
– Bare vi kan slå opp teltet. – Det er ikke noe problem.
Du skal bare...vekk der. Sånn. En, to...ja.
Og så der, en, to. Ja!
Sånn!
– Å, så smart! – Ja. Men det står midt i en maurtue.
Da flytter vi det bare.
Jeg fatter ikke at Louise fremdeles virker interessert i meg.
Hun har bare sett meg når jeg har dummet meg ut.
Hver gang hun er i nærheten, går det galt.
Uansett hva, er det ergerlig at vi ikke blir kollegaer.
Onkel, husker du den gangen vi traff Louise og Ida for første gang?
Din far skal bare si ja, så får han jobben?
– De har sagt det. – Fantastisk.
Au! Beinet mitt!
–Og den gang i klatreskogen. –Ja.
Hun brukte Ida til å gjøre far redd.
Da alt gikk galt i vindtunnelen, kom hun ut fra kontrollrommet.
Gjør noe!
Hun prøver å ødelegge for far. Hun vil også gjerne ha den jobben.
Det var slett ikke gruven de lette etter.
– Det var oss. – Vi må holde øye med dem.
– Skal vi si noe til far? – Nei.
Vi risikerer bare at han oppdager planen vår.
– Jeg kan godt klare meg selv. – Ja, ja.
Søs, lager du en kopp te til Emma?
– Kamille, svart eller...grønn? – Svart er fint, takk.
– Er det noe annet jeg kan gjøre? – Kjeks, chips eller nøtter?
Kanskje noe ordentlig først.
Søs, du må bare se denne videoen der du kjører inn i Emma.
– Se hvor dum du ser ut. – Ellers takk. Jeg husker det godt.
– Spekepølse, makrell eller...? – Jeg tror bare hun skal ha fred.
Fred! Selvfølgelig. Det er klart. Da slapper man bedre av.
– Fred er jo... – Ole, zip it.
Ole? Vil du være så snill og gi meg telefonen min?
Takk.
Hva har du?
Gjorde Søs? Det var helt sikkert med vilje.
Kan du ta noe medisin?
Jeg hørte at beinet er brukket. Men du har trent og trent.
Ok, skatt. Pass på deg selv. God natt.
Hva gir du meg? Emma har brukket beinet.
Far? Hvis hun Louise ikke er helt så interessert i deg, –
– lover du da å ikke bli altfor lei deg?
Hva mener du?
Det Per mener, er jo nok at kvinner godt kan være litt uforutsigbare.
De sier en ting, og så mener de noe annet.
– Det er ikke noe nytt. – Jeg må tisse.
Husk å gå litt vekk fra teltet.
– Jeg må ikke likevel. – Er du mørkredd?
– Jeg blir med og slår en strek. – Det gjør jeg også.
Da jeg var liten var jeg også redd for mørket.
Men så husker jeg... at min far sa til meg:
– "Onkel Anders..." – Kalte din far deg "onkel Anders"?
Han sa selvfølgelig bare Anders.
Det er jeg ikke så sikker på. Han sa i hvert fall:
"Hvis du blir redd for mørket, skal du bare si:
'Det er jeg som bestemmer her.'"
Og så gikk det bort. Prøv det, Per.
Det er jeg som bestemmer her.
Jeg er fremdeles redd.
Det er kanskje fordi du må prøve å leve deg mer inn i det.
Så du sier: "Det er jeg som bestemmer her!"
– Pass på med hvor du tisser! – Nå, nå, sto du der? Ja, ja.
Bare her nederst? Takk.
– 44, vær så god. – 44. Det er lykketallet mitt.
– Synd du ikke kan være med. – Slutt å snakke om det.
Konsentrer deg om løpet. Lykke til, Peter.
Ja, lykke til.
Han er jo ikke på listen.
Der er han! Altså! Han kommer sikkert ikke før om flere timer.
Den der gamle gruven ligger ikke så langt unna.
– Skal vi ikke se den? – Kul idé!
Jeg syns at jeg kan lukte litt mose.
Dette er en morsom lek!
Ja, da er det din tur.
– Jeg er ikke helt i humør til det. – Jo, da!
Jo, det er jo derfor vi har gått hele veien på denne turen.
Dere skulle glemme at dere skal flytte. Det er så kjedelig.
– Jammen så ok. – Det er bra.
Sti til skjervgruven. Ferdsel på egen risk.
Tør vi, eller vil du heller snu?
Vil du heller snu?
Det er teit å ikke ha sett gruven, –
– men du tør kanskje ikke gå der, hvis Emma ikke er der.
Du skal bare føle deg trygg. Det skjer ikke noe.
Det er bare en gressplen. Så, ja.
– Sånn der. – Hvor er vi?
Det får du se snart. Konsentrer deg om å lukte og lytte.
– Mor, vent litt på meg! – Jeg hører noen.
– Hva om det er hun Louise? – Louise?
Hvis du blir her i to sekunder, så henter vi noe du skal smake.
– Hva er det? – Det er jo en overraskelse.
Du må ikke ta av bindet. Ellers er hele greia ødelagt.
Det lover jeg.
Advarsel. All ferdsel i gruven på eget ansvar.
Damene først.
Wow! Så vilt!
Kommer dere snart?
Se der. Det er en inngang.
What?
Er dere der?
– Ser du noe, Per? – Jeg ser ikke en ting.
– Da må vi ha hørt feil. – Vi skynder oss tilbake til far.
Hallo? Er dere der?
Wow!
Hei, hva er det der borte?
Er det meningen at jeg skal finne dere? Ko–ko!
– Prøv og se. – Det er nok ikke noe der nede.
Kanskje det er en hemmelig skatt. Kom.
Si en liten lyd. Ko–ko! Nå...
– Det er bare meg. – Louise!
– Nei, ikke ta det av. – Far! Forsiktig! Hun er farlig.
– Hva mener han? – Ikke noe. Kom!
Så vilt!
– Her. Ta hånda mi. – Ida, er du også her?
Si meg, hva skjer? Hvor skal vi nå?
Vi kommer visst ikke videre herfra.
Å nei, det er vann også!
– Hva er det som skjer? – Hva var det?
Hva skjer?
Shit!
Er dere fullstendig sinnssyke? Dere kunne tatt livet av meg.
Du kunne klart det. Det er hun som prøver å ødelegge for deg.
Louise har akkurat reddet livet mitt.
Det var hennes skyld at du ikke fikk jobben.
Minjobb. Jeg har ventet, og så snapper han den foran nesen min.
– Sånn oppfører man seg ikke. – Det er sant, mor.
Den er ikke til å rikke!
Med eller uten meg ville Far aldri blitt kurert for høydeskrekk.
Det er en del av deg. Sånn er det. Og nå går vi.
– Takk for hjelpen. – Hun ville ta rotta på oss.
Men...kanskje hun har rett. Kanskje det var en håpløs plan.
Hvordan kan verdens beste far være så dum?
Hallo? Hei, Mie.
Er det noe galt? I den gamle gruven? Hva gjør dere der?
Vi ville bare kikke, og plutselig ristet alt sammen.
Nå er vi sperret inne, og det kommer vann inn.
– Få oss ut. – Si at han må skynde seg.
–Du må gjerne skynde deg. – Mie, hør hva jeg sier til deg.
Vi skal nok hjelpe dere. Vi kommer. Det viktigste er å bevare roen.
Ok. Bra. Hva gjør vi?! De er fanget i gruven!
– Vi ringer etter hjelp. – Vi må ned herfra.
– Gi meg bare den der. – Nei!
Nei! Hva er raskest? Det må være en snarvei. Vi må ned.
– Vi må ned herfra. – Nei, nei, nei! Nei, det går ikke.
– Gjør som i vindtunnelen! – Ja. Det skal jeg.
Ta tak i ryggsekken!
Nå må dere holde fast!
– Du er et geni! – Hva er et geni?
En sånn som vi to, Per.
Dere kan si hva dere vil, men Norge er et vakkert land.
– Ja, det er det. – Ja, men vi har det travelt.
– Da lander vi! Se opp! – Nå lander vi! Inn under teltet.
Vi klarte det søren meg. Hvis dere lager bål, lager jeg kaffe.
Vi har ikke klart noe før vi har funnet Ole og Mie. Av sted!
– Hva skjer? – Det er her triatlonen starter.
Hvis vi bare følger etter syklene, kommer vi fram til gruven, Per.
– Hvor er far? – Kom igjen.
Den er altfor stor til meg. Bare kjør. Jeg tar dere igjen.
– Er du sikker, Per? – Ja. Skynd dere ned til Ole og Mie.
Alt er min skyld.
Du har ikke sperret dem inne.
Hvorfor går Ole og Mie hele tiden til grensen?
De vil ikke være en pingle som faren sin.
For noe tull.
– Peter er nummer 44. – Jeg vet det.
Der er han! Peter!
– Unna banen. – Det er far...
– Vekk med dere. – Onkel?
Per! Hva er det som skjer?
– Tror du de rekker det? – Hva skulle vi hit inn for?
– For å spille tøff. – Jeps. Ikke særlig tøft.
– Pass på, onkel Anders! – Ja, det skal jeg nok.
Hjelp! Hjelp! Hjelp!
Velbekomme!
Hva driver de med nå? Kom igjen, Ida.
– Det er ikke helt meg. – Det er lett nok.
– Jeg viser deg hvordan man gjør det. – Ok.
Hva?
– Hold fast, onkel! – Jeg skal holde fast, ja.
Er vi nede nå?
– Man burde husket hansker. – Og rene underbukser.
– Hva kommer så? – Elverafting! Det er morsomt.
Nå...au!
– Bli her. – Å nei. Hva nå?
Den der er bra.
Hei! Dere kan ikke ta båten. Kom tilbake!
Det er en nødssituasjon. Noen holder på å drukne.
Pass på klippen. På venstre. Jeg håper Per klarer det.
Han er jo rett der.
– Er det plass til en lettmatros? – Alltid, Per.
– Det var godt gjort, Per! – Så du det, mor?
– Var det ikke kult? – Det var vilt.
– Nå må vi bare redde Ole og Mie. – Hva er det for en merkelig lyd?
Ja, da er vi der!
Hold deg fast, Per!
Så kjører vi! Ja!
Per, hold deg fast!
Vi kjører baklengs.
– Vi klarte det. – Vi gjorde det! Bravo, Per!
– Du er altså en idiot. – Ja, jeg vet det.
Men jeg har sagt unnskyld.
Nei, du er en idiot fordi du tror Peter liker meg bedre enn deg.
Når vi to trener snakker han ikke om annet enn deg, –
– og hvor fantastisk du er. Det er faktisk så irriterende.
Du må unnskylde at jeg har vært så dum.
– Tror du han liker meg fremdeles? – Ja! Bare vær deg selv.
– Det er vanskelig noen ganger. – Prøv.
Mie har ringt åtte ganger. Bare det ikke har skjedd noe.
Så. Nå vet Søs det også.
– Nei! – Å nei! Nei, nei, nei!
Det er ikke sant!
– Der er målstreken! – Da er vi når gruven.
Ok, elva er der. Det må være der borte.
Så deler den seg i to. Åh!
– Under broa! – Kom!
Vi skal inn til bredden her.
– Vi skal den veien. – Er du med, Per? Kom igjen!
– Kan vi ikke bare dra tilbake? – Vi kan jo ikke...
– Hva gjør dere her i skogen? – Emma?
Dere må kjøre oss ned til den gamle gruven. Nå.
Tenk Per, om vi måtte seilt nedover den der.
Det er ikke tid til snakk. Vi må videre!
Da får vi heller bli med. Kom!
Jeg er veldig lei for at jeg har ertet deg så mye med Emma.
– Jeg tenkte for mye på meg selv. – Det spiller ingen rolle.
Du er uansett verdens beste søster.
– Ole! Mie! Hallo! – Nå kommer vi.
– Nå... Hva så? – Det er ikke tid til å gå sammen.
Vi må gå hver vår vei og rope hvis vi finner dem.
Per, du tar den der. Så løper jeg denne veien.
Da går jeg denne veien.
Ole! Mie! Hvor er dere?
Shit!
Det er jeg som bestemmer her.
Det er jeg som bestemmer her! Sånn.
Ole? Mie? Hvor er dere?
Per!
– Hallo! Vi er her nede! – Per! Hjelp!
– Vi er her borte! – Far! Onkel! De er her!
Ja. Så kommer den.
Ta i.
Nå er den der. Pass på, Per!
– Kom her, skatt. – Og kom så her.
– Unnskyld, far. – Og så er det deg.
Dere er i live. Det er det eneste som betyr noe.
– Så bra dere kom. – Lille Per!
Det var du som fant dem!
– Kom her. – Å, Per.
– Far! – Hei!
– Er dere ok? – Ja, ja. Vi er i god behold.
– Dette kan jeg ikke! – Du har jo akkurat gått der.
– Her? – Du var jo ikke redd før.
– Fordi du tenkte på Ole og Mie. – Husk alt det du har klart, far.
– Du klarer det! – Ok. Jeg prøver.
Du kan det. Kom igjen, far. Bare la være å se ned.
– Du klarer det, far. – Ja, kom igjen, Far!
Det er varmt. Jeg er på stranda.
Hei. Onkel Anders, du har rett! Du var med i sommerhuset!
– Det mente jeg da også. – For noen latterlige badebukser!
De er jo med Gammelsmurf!
– Far, se opp! Hold deg godt fast! – Hold fast i tauet!
Inn i trollet, far! Husk det nå.
– Kom opp! – Gir den mannen aldri opp?
– Kanskje det er du som skal gi opp. – Hva vil folk tenke om meg da?
Louise hadde ikke det som krevdes. Han har ikke det som kreves!
– Mor! – Ok.
Kom igjen, far!
– Kom igjen, far. – Kom igjen!
– Jeg har deg. – Ja! Du klarte det, far!
– Ja! – Kult, far!
Mine damer og herrer. På en flott tredjeplass –
– har vi vår egen Gudrun. Gi henne en varm applaus.
På andreplass har vi Peter fra Danmark, nummer 44.
– Ja, Peter. Han kjenner jeg. – Peter! Peter! Peter!
Ole, Mie sendte meg et klipp der du rappellerer med hodet nedover.
Kunne du ikke lære meg det en dag?
Det kan jo hende... vi kunne finne ut av det en dag.
Sånn ja!
Og så har vi faktisk en liten gruppe fra Danmark utenfor konkurransen, –
– som har vært raskere enn alle deltagerne. Kan dere komme hit opp?
– Vet du at du er søt? – Bare søt?
Og bitte litt kul.
– De er til deg, Louise. – Her, Ole.
Vær så god, unge dame. Bli nå her. Vi må bare ha en selfie.
– Rosin! – Rosin!
– God morgen, Bente. – God morgen, Far.
– Gratulerer. – Takk, Louise. Nå...
Oi? Som du kan se, er det også fordeler med ikke å være sjef.
Nå, jammen jeg tror også... Nå er det lunsj, tror jeg.
Det er jeg som bestemmer her.
Norske tekster: Lise Weggersen Scandinavian Text Service 2017